REGELE ARTHUR MONTAJ REGIZORAL
Istoricii consideră că legenda din sec. al XV-lea a regelui Arthur și a cavalerilor săi
are la bază un erou care a trăit înainte cu 1.000 de ani
într-o epocă numită Evul Mediu.
Descoperiri arheologice recente scot la iveală identitatea sa reală.
În anul 300 era noastră, Imperiul Roman se întindea din Arabia până-n Britania.
Dar voiau mai mult.
Pământ mai mult.
Popoare mai multe, loiale și aservite Romei.
Nici un popor nu a fost mai brav decât puternicii sarmați din est.
Cu miile au pierit pe acel câmp de luptă.
A patra zi, când fumul s-a risipit, singurii soldați sarmați rămași în viață
erau membri ai legendarei cavalerii decimate.
Romanii, impresionați de vitejia lor și de arta călăriei, le-au cruțat viața.
Anul 452, era noastră
În schimbul acesteia, războinicii au fost înrolați în armata romană.
Mai bine s-ar fi stins în acea zi.
Tată.
Au sosit.
În urma negocierilor s-au îndatorat nu numai pe ei...
A venit ziua.
..dar și pe fiii lor, pe fiii fiilor lor, ș.a.m.d,
să servească imperiul drept cavaleri.
Eu sunt unul din acei fii.
Conform legendei, cavalerii căzuți se reîncarnează în cai mândri.
El a văzut ce te așteaptă și te va proteja.
Lancelot.
Nu vă faceți griji. Mă voi întoarce.
- Pentru cât timp vom fi plecați ? - 15 ani,
fără să socotim timpul necesar ca să ajungem la garnizoană.
La luptă !
Garnizoana noastră era Britania - sau cel puțin jumătatea de sud,
fiindcă teritoriul era divizat de un zid lung de 120 km, ridicat acum trei secole
pentru a proteja imperiul împotriva luptătorilor localnici din nord.
Deci, așa cum au făcut-o și strămoșii noștri,
ne-am croit drum și ne-am prezentat la comandantul roman din Britania,
numit ancestral primul Artorius,
sau Arthur.
Mamă, am terminat.
Este frumoasă.
Mamă...
Pelagius. Pentru tine.
Bravo, Artorius.
Păstreaz-o tu.
Mi-o vei da atunci când vii la Roma.
Vino.
Iată, Arthur. Tineri cavaleri.
Dacă vei alege, într-o bună zi vor putea fi ai tăi, să-i conduci cum a făcut-o tatăl tău.
- Voi fi comandantul lor ? - Da.
Dar cu acest titlu vine și o sacră responsabilitate să protejezi, să aperi,
să le prețuiești viața mai presus de a ta și dacă ei pier în luptă,
tu să-ți trăiești viața glorios în onoarea memoriei lor.
Și cum e cu, de bună voie ?
Întotdeauna a fost destinat câtorva să se sacrifice pentru binele mulțimii.
Lumea nu este un loc perfect,
dar poate că oameni ca tine, Arthur și ca mine și ca ei o vom putea face astfel.
15 ANI MAI TÂRZIU
Așa cum au promis, trăsura episcopală.
- Libertatea noastră, Borș. - Aproape că îi simt gustul.
Și culoarul tău către Roma, Arthur.
Drobi.
Nu te mai ruga, băiete. Dumnezeul tău nu trăiește aici.
De ce te-a trimis Merlin la sud de zid ?
Fă să-mi curgă sângele cu Excalibur și...
vei sfinți acest pământ.
Ridic-o.
- Borș. - Un adevărat masacru.
Ăsta nu e episcopul.
Domnul să ne aibă în paza lui. Cine sunt ?
Demoni albaștri care-i mănâncă pe creștini de vii. Tu nu ești creștin, nu ?
Asta chiar ajută ?
Nimic.
Poate că nu o fac eu cum trebuie.
Retragerea.
Arthur Castus. Leit tatăl tău.
Nu te-am mai văzut de când erai mic.
Episcope Germanius. Bun venit în Britania.
Văd că arta militară îți este încă de folos.
Vicleșugul a reușit.
Trucuri învechite ale unui câine bătrân.
Iar aceștia sunt faimoșii cavaleri sarmați despre care se tot vorbește în Roma.
Credeam că drobii au controlul la nord de zidul lui Adrian.
Ocazional se aventurează și în sud.
Anticipata retragere a Romei din Britania, le inspiră curaj.
Drobi ?
- Rebeli britanici care urăsc Roma. - Bărbați care-și vor țara înapoi.
- Cine îi conduce ? - Merlin. Un vrăjitor, se zice.
Tristan, mergi înainte și vezi dacă drumul e liber.
Nu-ți face griji, dle episcop. Noi te vom proteja.
Nu am nici un dubiu, dle comandant.
Nici un dubiu.
Nu mă sperie zecile pe cât mă sperie miile.
Miile ?
Nu-mi place romanul ăla.
Dacă a venit să ne elibereze, de ce nu ne dă documentele ?
Asta e fața ta când ești fericit ?
Galahad, romanii nu se scarpină nici în fund fără să țină o ceremonie.
De ce nu-l omori să te eliberezi singur ?
Eu nu omor pentru plăcere, cum fac alții.
Ar trebui să încerci. S-ar putea să-ți placă.
- E o parte din tine. O ai în sânge. - Nu, nu.
De mâine încolo totul va rămâne o amintire urâtă.
De multe ori m-am gândit cum va fi când mergem iar acasă. Ce voi face ?
E altceva pentru Galahad. Eu mi-am trăit mai toată viața în lupte.
Nu știu ce înseamnă acasă. Nu-mi mai amintesc.
Vorbește pentru tine. E frig acolo și toți cei pe care-i știu sunt morți.
Și unde pui că am, cred, o duzină de copii.
Unsprezece.
Ascultă. După ce pleacă romanii, noi vom fi stăpâni aici.
Eu voi fi guvernator în satul meu și Dagonet va fi gardianul meu
și lingău regal. Nu-i așa, Dag ?
Primul lucru când ajung acasă, caut o sarmată frumoasă și mă-nsor.
Sarmată frumoasă ? Tu de ce credeai că am plecat de-acolo ?
Tu ce planuri ai, Lancelot ?
Dacă femeia lui Gawain e așa de frumoasă pe cât spune el,
voi petrece mare parte din timp acasă la Gawain.
- Soția lui va primi bucuroasă compania. - Și eu ce fac ?
Te vei minuna ce noroc ai că toți copiii tăi vor semăna cu mine.
Asta înainte sau după ce te lovesc cu securea ?
Pe unde mi-ai fost ?
Tu ce vei face când te înapoiezi la iubita ta Romă ?
Îi voi mulțumi lui Dumnezeu că am trăit să o văd.
Tu și cu dumnezeul tău. Mă tulburi.
Vreau pace. M-am săturat.
Ar trebui să vii în vizită. Roma este un oraș măreț.
- Ordonat, civilizat, avansat. - Unde se înmulțesc proștii aroganți.
Cele mai luminate minți s-au adunat într-un loc sacru pentru a elibera omenirea.
Și femeile ?
Deschide poarta.
- Bun venit înapoi, Arthur. - Jols.
Dle episcop, locuința mea îți stă la dispoziție.
Da, trebuie să mă odihnesc.
Unde ai fost ? Te-am așteptat.
Floricica mea. Atâta pasiune.
Unde e Gilly al meu ?
Te-ai bătut ? Ai câștigat ?
Ăsta e feciorul meu. Veniți și voi, bastarzii mei.
Să nu uităm că noi suntem cei norocoși.
Să ridicăm paharul în cinstea celor galanți și extraordinari care au pierit,
dar care vor fi veșnic pomeniți.
Pentru libertate.
Pelagius.
Foarte amabil din partea lui Arthur să ne cedeze camera.
Dar, desigur, era de așteptat.
Dle, am venit să vă escortez la primăria fortăreței.
Când stăpânul meu și cavalerii tăi se întâlnesc, el va lua loc ultimul
și va fi așezat în capul mesei.
Stăpânul tău își poate așeza fundul sfânt oriunde dorește.
Eminența Sa, Episcopul Naius Germanius.
O masă rotundă ? Ce lucru diavolesc mai e și ăsta ?
Bărbații trebuie să fie egali, ca să fie bărbați.
Am crezut că sunteți mai mulți.
Am fost. Dar, de 15 ani luptăm aici.
Desigur.
Arthur și cavalerii săi au servit cu curaj
să păstreze onoarea Imperiului Roman la ultimul avanpost al gloriei noastre.
Roma vă este profund recunoscătoare, preanobili cavaleri.
Pentru ultimele zile ca slujitori ai imperiului.
Ultima zi. Nu zile.
Papa, personal, se interesează de voi.
Întreabă de fiecare
și este curios dacă cavalerii au trecut la cuvântul Mântuitorului nostru sau... ?
Și-au păstrat religia strămoșilor lor. Nu s-a pus niciodată problema.
Desigur. Sunt păgâni.
Aceste credințe, Biserica le consideră inocente.
Dar tu, Arthur, calea ta către Dumnezeu este prin Pelagius ?
- I-am văzut icoana în camera ta. - Mi-a ținut loc de tată.
Pilda sa privind libertatea voinței și egalitatea m-a motivat.
Aștept cu nerăbdare reuniunea din Roma.
Roma îți așteaptă sosirea cu nerăbdare.
Ești un erou.
În Roma, îți vei trăi viața în onoare și belșug.
Din păcate...
Din păcate, suntem doar actori într-o lume în continuă schimbare.
Barbari din toate colțurile lumii se apropie de porțile Romei.
Prin urmare, Roma și Sfântul Părinte au decis să ne scoată
din avanposturile vulnerabile, cum ar fi Britania.
Ce se va întâmpla cu Britania, nu ne interesează.
Presupun că, în curând, saxonii o vor revendica.
- Saxonii ? - Da.
În nord a început o masivă incursiune saxonă.
- Saxonii nu revendică decât ceea ce ucid. - Și ucid tot ce le stă în cale.
Deci tu ai lăsa totul pe mâna drobilor.
Și mi-am riscat viața în zadar.
Domnilor,
documentele voastre de eliberare cu liberă trecere în Imperiul Roman.
Dar mai întâi, trebuie să vorbesc cu comandantul vostru.
- Între patru ochi. - Noi nu avem secrete.
Să mergem. Să lăsăm treburile romane pe seama romanilor.
Termină, Borș.
Roma a dat un ordin final pentru tine și oamenii tăi.
Trebuie să mergeți spre nord să salvați familia lui Marius Honorius
și să vă întoarceți, mai cu seamă, cu Alecto, fiul lui Marius.
Alecto este finul și discipolul favorit al Papei.
Este destinul lui să devină episcop, dacă nu chiar papă, într-o bună zi.
În această zi tu vii și le ceri asta oamenilor mei. Tocmai în această zi.
Ei și-au riscat viața timp de 15 ani pentru o cauză care nu este a lor.
Și acum, în ziua eliberării lor, tu îi trimiți într-o misiune
cu mult mai periculoasă decât oricare alta.
Cum mă duc la oamenii mei să le spun că în loc de libertate le ofer moartea ?
Dacă sunt într-adevăr cavalerii din legendă, poate că unii vor supraviețui.
Dacă e să fie voia lui Dumnezeu.
Oamenii tăi vor să plece acasă
și ca să ajungă acasă vor avea de traversat întregul Imperiu Roman.
Dezertorii vor fi vânați ca niște câini.
Îl vei sfida pe Papă ?
Roma ? Pe Dumnezeu însuși ?
Am luptat pentru Biserică și Roma. Nu confunda soldatul credincios cu un prost.
Poți lăsa un copil lipsit de apărare, destinat să conducă Biserica,
pe mâna saxonilor ?
Îndeplinește această misiune, iar oamenii tăi își vor primi libertatea.
Documentele vor aștepta aici momentul întoarcerii lor.
Ai cuvântul meu.
Gândește-te foarte bine la jurământul făcut, căci te voi face să-l onorezi.
Încalcă-l și nici o legiune romană,
armată papală,
nici Dumnezeu însuși nu te vor apăra.
Acesta este cuvântul meu.
- Am luat purici de la ea. - Speri tu să fi luat numai purici.
Cel mai bun din trei.
Cine mai vrea un rând ?
- Când o să-l lași pe Borș pentru mine ? - Iubitul meu te vede.
Nu arăți nici pe departe ca el.
Ești bucățică ruptă din Borș.
- Cum faci asta ? - Țintesc la mijloc.
Vor mai mult.
Ia-l. Să-i fii mamă fiului tău.
Dagonet, unde ai fost ? Avem planuri de făcut.
Te rog, cântă.
- Nu. - Pentru ultima oară.
- Încerc să lucrez. - Hai și cântă. Liniște.
Vanora ne va cânta.
- Cântă despre acasă. - Nu scăpa pruncul.
Țară de urși și țară de vulturi
Țară ce ne-ai adus viață și binecuvântare
Țară ce mereu ne-ai chemat acasă
Vom merge acasă peste munți
Vom merge acasă
Vom merge acasă peste munți...
Auzi-ne cântecul, auzi-ne dorul
Vom merge acasă peste munți...
Tu nu ești încă roman, nu-i așa ?
Cavaleri, frați de arme...
curajul vostru a fost testat dincolo de orice limită.
- Dar trebuie să vă cer încă un efort. - Băutură.
Înainte să primim libertatea, trebuie să pornim într-o ultimă misiune pentru Roma.
Dincolo de zid, departe în nord, o familie romană are nevoie de ajutor.
Sunt încercuiți de saxoni. Ordinul nostru este să-i salvăm.
Lasă-i pe romani să aibă grijă de-ai lor.
Dincolo de zid este teritoriul drobilor.
Noi ne-am făcut datoria față de Roma, dacă am avut vreodată vreo datorie.
Pactul nostru cu Roma e încheiat.
Toți cavalerii aici prezenți și-au riscat viața pentru tine.
Pentru tine.
Și în schimbul libertății, tu vrei și mai mult sânge ?
Sângele nostru ? Te gândești mai mult la sângele roman decât la al nostru ?
Acesta este ordinul.
Pornim în zori, iar la întoarcere vă așteaptă libertatea.
- O libertate pe care o primim cu onoare. - Sunt un om liber.
Eu îmi aleg soarta.
Da, da. Odată și odată tot vom muri.
Dacă ți-e frică să mori de o mână saxonă, stai acasă.
Dacă vrei cu tot dinadinsul să mori, poți muri acum. Eu am pentru ce trăi.
Romanii și-au călcat cuvântul.
Noi avem cuvântul lui Arthur. Asta este suficient.
Mă pregătesc.
- Vii și tu ? - Bineînțeles că vin.
Nu vă pot lăsa singuri. O să fiți uciși cu toții.
Rostesc cu voce tare ceea ce gândiți cu toții.
Mă omoară Vanora.
Și tu, Gawain ?
Sunt cu voi.
La fel și Galahad.
O Doamne milostivule, am atâta nevoie de mila ta acum.
Nu pentru mine, pentru cavalerii mei, căci acesta va fi ceasul lor de nevoie.
Apără-i de încercările ce vin
și îți voi plăti înmiit cu orice sacrificiu îmi vei cere.
Și dacă, în înțelepciunea ta, decizi că sacrificiul să fie viața mea pentru a lor,
pentru ca ei să poată gusta încă o dată libertatea de care au fost privați,
bucuros voi face acest legământ.
Moartea mea va avea o folosință. Nu cer mai mult de-atât.
De ce vorbești tu mereu cu Dumnezeu și nu cu mine ?
O, roagă-te cui te-oi ruga să nu dăm peste saxoni.
Credința este cea care mă protejează. De ce te legi de ea ?
Nu-mi place nimic care îngenunchiază omul.
Omul nu se teme a îngenunchia în fata idolului său.
Ce suntem noi, dacă nu avem credință în ceva ?
E o nebunie să încerci să treci de drobi.
- Ne-am mai înfruntat noi cu ei. - Nu la nord de zid.
Câți saxoni ?
Câți ?
Spune-mi ceva, tu crezi în misiunea asta ?
Cineva are nevoie de noi. E datoria noastră...
Nu-mi pasă de ordinele tale și nu dau doi bani pe romani sau pe insula asta.
Dacă vrei să stai aici la infinit, fie, dar sinuciderea n-o poți alege pentru alții.
- Tu alegi moartea acelei familii. - Eu aleg viața.
Și libertatea pentru mine și ceilalți.
De câte ori nu am smuls victoria din ghearele înfrângerii ?
Copleșiți la număr, încercuiți și totuși triumfători.
Cu tine alături, vom reuși să o facem din nou.
Suntem cavaleri. Ce altă menire avem dacă nu pentru o astfel de cauză ?
Luptăm pentru o lume care nu va exista niciodată. Niciodată.
Întotdeauna va exista un câmp de luptă.
Eu voi muri în luptă. De asta sunt sigur.
Să sperăm că va fi o luptă pe care eu o aleg.
Dar dacă e să fie asta fă-mi o favoare.
Nu mă îngropa în micul nostru cimitir trist. Arde-mă.
Arde-mă și aruncă cenușa în vântul puternic de est.
Nu vă atingeți de femeile lor.
Noi nu ne combinăm cu oamenii ăștia.
Ce fel de progenitură credeți că va ieși ?
Oameni slabi. Pe jumătate oameni.
Nu vreau ca sângele nostru saxon să fie diluat din cauza lor.
Conform legilor noastre, nimeni nu mă poate opri să nu gust din prada victoriei.
Grăiește adevărul, Părinte.
Domnia ta. Mulțumire de la Dumnezeu, domnia ta. Mulțumesc.
Ucide-o.
Tu mă înfrunți ?
Dacă vrei să mă înfrunți, ține o sabie în mână.
Atâta timp cât inima îmi bate în piept, eu comand, iar tu ține-ți gura.
Sau îți tai limba.
Pentru a reprezenta sfânta curte, secretarul meu de nădejde, Horton...
Horton ?
..vă v-a însoți în misiunea voastră.
Jols, găsește-i un cal.
Pe aici.
Domnul să vă aibă în pază, în timp ce vă faceți datoria față de Roma.
Eu am o datorie și față de oamenii mei.
Atunci adu-i acasă.
Avem 3 zile de marș până la marele zid, dacă înnoptăm aici.
Nu înnoptăm.
Zidul - ce trupe sunt staționate acolo ?
Infanterie romană ușoară și probabil cavaleri sarmați.
- Arthur Castus e conducătorul lor. - Cine este acest Arthur ?
Se spune că el nu a fost niciodată înfrânt în bătălie. Se spune că e un mare luptător.
De ce m-aș încrede în tine ? Tu ți-ai trădat neamul.
Spune-i tatălui meu despre bogăția romană.
Vorbește.
O familie cu rang înalt locuiește acolo. Sunt foarte importanți pentru Roma.
Tată, banii pe ei pot plăti pentru întreaga campanie.
Voi ataca din nord cu corpul de armată.
Adu-ți oamenii aici. Tăiați-le retragerea spre sud.
Dați foc la sate, ucideți toată suflarea.
Să nu lăsați în urmă un bărbat, femeie sau copil care să poată mânui o sabie.
Saxoni.
Câți ?
Mii.
Drobi. Vin pe urmele noastre.
Unde ?
Peste tot.
Înapoi.
Pe aici.
Ce mai așteptați ?
Inish. Umbrele satanei.
- De ce nu atacă ? - Merlin nu ne vrea morți.
Trebuia să-i fi omorât, Merlin.
Artorius și cavalerii săi trebuie să aibă vreun scop.
Nu.
El este dușmanul nostru.
La fel și saxonul.
- Cine ești ? - Sunt Arthur Castus,
comandant al cavalerilor sarmați, trimis de episcopul Romei.
Deschideți poarta.
Este o minune că ați venit.
Iisuse bunule. Arthur și cavalerii săi.
Ați luptat cu drobii. Ființe diavolești.
Avem ordin să vă evacuăm de îndată.
Dar asta este imposibil.
- Cine e Alecto ? - Eu sunt Alecto.
Alecto este fiul meu.
Și toată averea noastră este aici, pe pământul dat nouă de Papa de la Roma.
- În curând îl veți da saxonilor. - Invadează dinspre nord.
- Roma va trimite o armată. - Noi suntem.
- De îndată ce strângeți, plecăm. - Refuz să plec.
Înapoi la lucru. Toată lumea.
- Ați auzit ! - Bine, bine.
- Mergeți. - Înapoi la lucru, toată lumea.
Mergeți înapoi.
Dacă nu vă duc înapoi, oamenii mei nu vor ieși în veci de aici.
Deci, veți veni cu mine
chiar dacă va trebui să vă leg de cal și să vă târăsc până la zidul lui Adrian.
Domnia ta.
Doamnă, cavalerii mei sunt înfometați.
Du-te.
Veniți.
Haide. Să mergem.
Dle, sunteți faimos. Sunteți Arthur, nu-i așa ?
Sunt Ganis. Bun luptător și isteț. Vă slujesc cu mândrie.
Sunteți de la Roma ?
Din iad.
- Dle... - Cine e omul ăsta ?
E înțeleptul satului.
Pentru ce este pedepsit ?
- Răspunde-mi ! - L-a înfruntat pe stăpânul nostru, Marius.
Mai tot ce producem e trimis pe mare spre vânzare.
El a cerut ceva mai mult pentru noi, asta-i tot.
Îmi chiorăie mațele de foame.
Sunteți din Roma. E adevărat că Marius e vorbitorul lui Dumnezeu
și că este un sacrilegiu să-l înfrunți ?
Vă spun acum.
Marius nu e omul lui Dumnezeu.
Și voi, cu toții, ați fost liberi de la prima gură de aer.
Ajutați-l pe omul ăsta.
Ajutați-l.
Ascultați-mă. O mare armată sângeroasă se îndreaptă spre voi.
Nu vor dovedi milă, nu vor cruța pe nimeni.
Cei în putere, adunați-vă lucrurile și porniți către zidul lui Adrian.
Cei slăbiți vor veni cu noi.
Tu, slujește-mă acuma. Pregătește oamenii.
L-ați auzit. Luați suficientă mâncare și apă să vă ajungă pe drum.
Grăbiți-vă, altfel vom pieri.
Haideți, grăbiți-vă.
Suntem flancați din est. Ei vin din sud să ne împiedice scăparea.
Vor fi aici până diseară.
- Câți sunt ? - O armată întreagă.
- Și singură scăpare e prin sud ? - Est.
Există un drum peste munte, care o ia spre est.
Înseamnă să traversăm prin spatele liniilor saxone, dar asta e calea pe care o vom lua.
Arthur, cine sunt toți oamenii aceștia ?
Vin și ei cu noi.
Atunci nu vom reuși în veci.
Înapoi la lucru.
La o parte !
- Ce e acolo ? - Nu poți intra acolo.
Nimeni nu intră acolo. Locul ăsta este interzis.
Ce faci ? Oprește-te.
- Nu avem vreme. - Nu auzi tobele ?
- Cheia. - Este încuiată. Pe dinăuntru.
Tu, mergi.
Mișcă.
Cine profanează templul lui Dumnezeu ?
Dă-te la o parte din calea mea.
Lucrătura dumnezeului tău. În felul ăsta îți răspunde la rugăciuni ?
Vezi dacă mai e cineva în viață.
Cum îndrăznești să pășești în acest lăcaș sfânt ?
- Era omul lui Dumnezeu. - Nu dumnezeul meu.
- Ăsta e mort. - După miros, sunt morți cu toții.
Dacă îndrăznești să miști, urmezi și tu.
Să nu-ți fie teamă de mine.
Aduceți-mi apă.
Are brațul rupt.
Și familia lui ?
Ea se trage din drobi.
Sunt ofițer roman.
Ești în siguranță, acum.
Încetează să faci asta.
- Ce e toată nebunia asta ? - Aici toți sunt păgâni.
La fel ca și noi.
Refuză să facă ceea ce le-a hărăzit Dumnezeu. Astfel vor da pildă prin moarte.
Vrei să spui că refuză să-ți fie sclavi.
Tu ești roman. Trebuie să înțelegi.
Și tu ești creștin.
Tu. Tu ai ținut-o în viață.
- Domnia ta. - Nu, stop.
Când ajungem la zid, vei fi pedepsit pentru erezie.
Poate ar trebui să te ucid acum și să-mi pecetluiesc soarta.
Eram pregătit să mor cu ei. Da, să-i conduc la locul lor de drept.
Este voia Domnului ca acești păcătoși să fie sacrificați.
Numai așa, sufletele lor vor fi mântuite.
Atunci îi voi îndeplini voința.
Zidiți-i la loc.
Am spus să-i zidiți.
Nu vezi că e voia Domnului ca acești păcătoși să fie sacrificați ?
Dați-mi drumul. Ei sunt păcătoși.
Mergem prea încet. Fata nu va rezista și nici băiatul.
Ne pierdem vremea cu toți oamenii ăștia.
Nu îi abandonăm.
Dacă ne găsesc saxonii, va trebui să luptăm.
Atunci păstrează-ți mânia pentru ei.
Asta e misiunea Romei sau a lui Arthur ?
- Cum se simte ? - Are febră.
Curajos băiat.
Câteva degete nu sunt la locul lor. Va trebui să le trag.
Dacă nu o fac, este posibil să nu le mai poți folosi vreodată.
M-au torturat.
Cu mașinării.
Ca să mă facă să vorbesc despre ceva de care oricum nu știam nimic.
Și apoi...
Ți-am auzit vocea în întuneric.
Sunt Guinevere.
Tu ești Arthur...
al cavalerilor de la marele zid.
Eu sunt.
Faimosul britanic care își ucide proprii lui oameni.
Am găsit urme care vin dinspre sud, dar nici o urmă înapoi.
Călăreți care călătoresc ușor și repede. Poate fi cavaleria romană.
Pot fi cavaleri.
Ei știu că suntem pe urmele lor.
O vor lua spre est, acum, prin munți.
Lucrarea Domnului a fost pângărită. Sunt slujitorul lui Dumnezeu.
Nu, te rog...
El zice că l-au zidit într-o casă și că i-au luat familia.
Cineva al cărui nume este Artorius.
El este. E Arthur.
Ia-ți oamenii și mergeți spre est. Vânați-i.
Merg cu corpul de armată spre zid. Adu familia acolo.
- Și călugării ? - Pune-i înapoi unde i-ai găsit.
Sunt slujitorul lui Dumnezeu.
Vă rog. Sunt slujitorul lui Dumnezeu.
Ia mâna de pe mine, profanator ce ești.
Pârjolește totul.
Tata mi-a vorbit elogios despre tine.
Serios ? Și ce ai auzit ?
Basme.
Ceea ce auzi despre oameni atât de viteji, dezinteresați, încât nu pot fi reali.
Arthur și cavalerii săi.
Un conducător atât britanic cât și roman.
Și totuși ai ales loialitatea față de Roma.
Față de cei care iau ceea ce nu le aparține.
Aceeași Romă care ți-a luat oamenii din țara lor.
Doamnă, nu pretinde să ai cunoștințe despre mine sau oamenii mei.
- Câți britanici ai ucis ? - Câți au vrut să mă ucidă.
- E firesc să vrei să trăiești. - Animalele o fac.
E firesc să vrei să trăiești liber în propria ta țară.
Eu aparțin acestui pământ.
Tu cărui pământ îi aparții ?
Ce-ți face brațul ?
O să supraviețuiesc, crede-mă.
Nu e nimic despre meleagul meu care să-ți facă inima să bată mai tare ?
Și tatăl tău s-a însurat cu o britanică.
Până și el trebuie să fi găsit ceva ce i-a plăcut.
Saxoni.
Vom dormi aici. Adăpostiți-vă sub copacii de colo.
Vrei să pleci din nou ? Da.
Este o țară frumoasă, nu-i așa ?
Dacă spui tu !
Și se compară cu cea de unde vii tu ?
Marea Neagră ?
Aici e raiul pentru mine.
Nu cred în rai. Am trăit în iadul ăsta.
Dar dacă tu ești reprezentarea raiului, atunci ia-mă și pe mine.
Ploaie amestecată cu zăpadă.
Aduce ghinion.
Este aici, dat nouă de Papa. Oamenii ăștia trimit o armată după noi.
Cum era acasă la tine ?
Sacrificam capre, le beam sângele, dansam despuiați în jurul focului.
Ceea ce-mi amintesc...
Acasă...
O mare de iarbă de la o linie a orizontului la alta, mai departe decât se poate călări.
Cerul, mai mare decât îți poți imagina.
Fără hotare.
Unii ar numi toate acestea, libertate.
Pentru asta luptăm - pentru pământul nostru, pentru oamenii noștri.
Dreptul de a ne alege propriul destin.
Deci, vezi tu, Lancelot, noi doi ne asemănăm.
Și când te întorci acasă, îți vei lua nevastă, vei avea feciori ?
Am ucis prea mulți feciori.
Ce drept să am eu la unul al meu ?
Nu tu familie, nu tu religie.
Tu crezi în ceva ?
Te-aș fi lăsat pe tine și băiatul să muriți acolo.
- M-ai trădat. - El nu-ți vrea răul.
Pace între noi în noaptea asta, Arthur Castus.
Deci Roma pleacă. Saxonii vin.
Lumea pe care am cunoscut-o noi și pentru care am luptat a apus.
Trebuie să facem o lume nouă.
Lumea ta, Merlin, nu a mea. Eu voi fi în Roma.
Să găsești pacea ? Saxonii vor veni acolo.
Cavalerii știu că nu-i trădez inamicului.
Roma a fost dușmanul meu, nu Arthur. Acum, nu mai există luptă între noi.
Spune asta cavalerilor pe care i-ai ucis sub ochii mei, sunt îngropați aici.
- Cu toții ne-am pierdut frați. - Tu nu știi nimic despre pierderea mea.
Să te ajut să-ți amintești ?
Un atac într-un sat. Țipetele unei femei nevinovate.
Mama..
Artorius.
Am alergat la movilă unde e îngropat tata ca să o eliberez.
Să te omor pe tine.
Tată, te rog dă drumul sabiei.
Până și acum mai simt pe față căldura focului.
Nu i-am dorit moartea. Ea era sânge din sângele nostru, așa cum ești și tu.
Dacă erai atât de hotărât să ne lași pradă măcelului, de ce ai salvat atât de mulți ?
Oamenii mei sunt vânjoși, dar au nevoie de un conducător puternic.
Ei cred că tu poți face orice.
Ca să învingem saxonii ne trebuie un as militar.
De ce crezi că te-am cruțat în pădure ?
Sabia pe care o porți e făurită din fierul acestui pământ, călit în focurile Britaniei.
Iubirea pentru mama ta e cea care a eliberat sabia, nu ura față de mine.
Iubirea, Arthur.
- Este destinul tău. - Nu este nici un destin.
Nu este decât, de bună voie.
Dar, de buna voie a cavalerilor tăi ?
Ei au murit în zadar ?
Puneți mâna pe el.
Am băiatul.
- Omoară-l. - Nu, n-o face. Dă-i drumul.
Omoară-l, acum.
Jos.
Se pare că nu te mai doare mâna.
Avem vreo problemă aici ?
Aveți de ales. Ne ajutați sau pieriți.
Aruncați armele.
Acum.
- Câți am ucis ? - Patru.
Am început bine ziua.
Străpung armura. Sunt pe aproape. Nu avem timp.
Mergi înainte.
Îmi pare rău pentru pierderea suferită.
Tata își pierduse credința.
Obișnuia să spună că biserică ne ajută să nu ne abatem de la calea cea dreaptă.
Nu-i ajută pe cei pe care i-a făcut să sufere.
Calea pe care el a ales-o era departe de biserică.
Dar nu și de Roma. În ceea ce tata a crezut, crede și Roma.
Că unii oameni se nasc să fie sclavi ? Asta nu e adevărat.
Așa este. Așa mi-a spus-o el.
Un prieten, Pelagius, zice că toți suntem liberi, egali.
Și că fiecare dintre noi are dreptul să-și aleagă destinul.
Ne spune ? Cum ?
Pe Pelagius l-au ucis anul trecut.
Învățătura lui i-a ofensat pe Germanius și ceilalți.
L-au excomunicat și l-au ucis.
Roma de care vorbești tu nu există,
decât în visurile tale.
- Mai există vreo altă cale ? - Nu. Trebuie să trecem gheața.
Dă toată lumea jos din căruțe. Spune-le să se împrăștie.
- Cavaleri... - Sunt obosit să tot alerg.
Și saxonii sunt atât de aproape încât simt cum îmi încing fundul.
N-am ucis niciodată uitându-mă peste umăr.
- Va fi o plăcere să punem capăt larmei. - Și să-i vedem, în fine, pe bastarzi.
Aici. Acum.
Voi doi, luați caii.
Ganis, îndrumă tu oamenii.
Armata saxonă e în inima țării, așa că urmăriți linia coastei până la sud de zid.
- Dar sunteți șapte împotriva a 200 ? - Opt.
Poți folosi un alt arc.
- Prefer să stau și să lupt. - O să-ți vină rândul.
Omul ăsta e acum căpitanul vostru. Ați înțeles ?
- Da, dle. - Mergeți.
Haideți. Să mergem.
N-am nimic. Pot să lupt.
Nu. Tu trebuie să fii martor la tot ceea ce ai văzut.
Un singur lucru ai de făcut: să te înapoiezi la Roma.
Așteptați până dau comanda.
Arăți înfricoșată.
Acolo, sunt o mulțime de bărbați singuri.
Nu-ți fie teamă, nu-i voi lăsa să te violeze.
Arcaș.
- Suntem în afara razei lor. - Văd asta.
Cred că așteaptă o invitație.
Sunt cu mult în afara razei de acțiune.
Țintiți flancurile. Forțați-i să se adune.
Nu rupeți rândurile.
Păstrați formația, sau vă ucid cu mâna mea.
Nu-și vor rupe rândurile. Înapoi.
Retragerea. Pregătiți-vă de luptă.
Acoperiți-l.
- Arcași, înainte. - Avansați.
Înainte. Omorâți-l.
Se sparge gheața.
Omorâți-l.
Înapoi.
Retragerea.
Omorâți-l.
Ajutați-ne.
Nu muri.
Dagonet. Rămâi cu mine.
O, Doamne.
Slavă lui Christos. În ciuda obstacolelor ridicate de satana.
Alecto, vino să te văd.
- Te rog dă-te din calea mea. - Ați triumfat.
Tinere Alecto, vino să te văd.
Ești aici.
- Lucan. - Tu, băiete. Stai.
Vitejii noștri cavaleri.
Acum, sunteți liberi. Dă-mi documentele. Vino, vino.
Documentele voastre de liberă trecere în Imperiul Roman.
Luați-le.
Episcope Germanius.
Prieten al tatălui meu.
Ești liber acum.
Poți pleca.
Pentru Dagonet.
Asta nu-l face un om liber.
El este deja un om liber.
E mort.
Adio, bătrâne.
Venim și noi, în curând.
Să bem.
Să ne-mbătăm.
Un mormânt fără sabie.
A fost dorința tatălui meu ca dacă moare pe această insulă,
să fie înmormântat cu cavalerii lui.
A murit în luptă ?
Este o tradiție în familie.
Înțeleg de ce consideri că nu te leagă nimic de locul acesta.
Cu excepția a ceea ce cavalerii tăi și cu tine ați făcut. Aveți un renume.
Renumele nu are valoare decât dacă este căpătat pentru ceva măreț.
Noi am dus un război să protejăm o Romă care nu există.
Prin asta mă fac remarcat ?
Ați rămas și ați luptat fără să fiți obligați.
Ați vărsat sângele oamenilor răi când ați fi putut fugi.
Ați făcut toate acestea fără nici un scop ?
Pelagius mi-a spus odată că nu există moarte mai rea
decât atunci când nu mai e speranță.
Noi doi nu suntem oamenii politicoși care trăiesc în poeme.
Noi suntem binecuvântați și blestemați de era noastră.
Poate că noi am adus blestemul.
Și binecuvântarea.
De ce ți-e teamă, Arthur ?
Tu ești precum țara asta -
britanici cu un tată roman.
Roma este moartă.
Locul acesta, pământul acesta - casa ta -
este ultimul bastion al libertății, a tot ceea ce-ți este mai drag.
Aceștia sunt oamenii tăi.
Tată, te-am dezamăgit.
Ți-ai pierdut respectul dușmanului.
Îmi ofer viața pentru rușinea adusă.
Nu.
Nu, fiule.
Raewald.
Ești următorul care să preia comanda.
Da. Ești ca un fiu pentru mine.
Ce aduce ziua de mâine...
nu avem de unde ști.
Vino la zid, acum.
- Saxonii sunt aici. - Faceți loc.
Cavaleri, călătoria mea cu voi trebuie să se încheie aici.
Mergeți cu Dumnezeu.
Arthur, aceasta nu este lupta Romei.
Nu este lupta ta.
Toți acești ani lungi cât am fost împreună,
încercările prin care am trecut, sângele pe care l-am vărsat.
Pentru ce au fost toate, dacă nu pentru primirea libertății ?
Și acum, când ești atât de aproape, când ajungi la un pas...
Uită-te la mine.
- Totul a fost în zadar ? - Tu mă întrebi asta ?
Tu care mă știi mai bine decât oricine ?
Atunci nu fă asta. Numai moartea te așteaptă aici.
Te implor. De dragul prieteniei noastre, te implor !
Fi-mi acum prieten și nu mă dezamăgi.
Ia-ți libertatea și trăiește-o pentru noi amândoi. Eu nu te pot urma.
Acum știu că sângele vărsat, viețile pe care le-am curmat
m-au adus aici.
Trupele romane auxiliare au abandonat zidul.
- Și călăreții ? - Conduc o caravană în afara fortului.
Fug spre sud cu coada între picioare.
- Deci nu vor opune nici o rezistență. - Câteva zeci de săteni.
Îți vom măcelări oamenii.
Cred că ar trebui să privești. Copacul tău ar fi un loc ideal.
Sus pe deal.
Un singur cavaler.
Parcă ai spus mai devreme că au plecat ! Ce e asta, o nălucă ?
Un bărbat. O musculiță pe spinarea măreței tale armate.
Cine e el ?
Oriunde mă duc pe insula asta nenorocită aud de numele tău.
Întotdeauna pe jumătate șoptit, ca și cum ai fi un...
dumnezeu.
Și tot ce văd e carne, sânge.
Nu ești mai presus de ființa pe care șezi.
Care-ți sunt condițiile, saxonule.
Romanii te-au lăsat. Pentru cine lupți acum ?
Lupt pentru o cauză dincolo de priceperea Romei sau a ta.
Ai venit să cerșești pacea. Ar trebui să cazi în genunchi.
Am venit să-ți văd fața, să te găsesc eu însumi pe câmpul de luptă.
Și ar fi bine pentru tine să-mi reții figura, saxonule,
fiindcă data viitoare când o să o vezi, va fi ultimul lucru pe care-l vei vedea.
În sfârșit, un bărbat demn de doborât.
Pregătiți oamenii pentru luptă.
Ușor.
Ești liber.
Are el un plan, romanul ăsta.
Trimite ce ți-a mai rămas din infanterie.
- Vrei să-mi omori oamenii ? - Ei sunt oamenii mei.
În formație de luptă.
Tu rămâi cu mine.
Cavaleri, darul libertății este al vostru de la sine.
Dar casa pe care o căutăm nu se află pe meleaguri îndepărtate.
Este în noi și în faptă acestei zile.
Dacă acesta e să ne fie destinul, atunci așa să fie.
Dar istoria să nu uite că am ales calea aceasta în calitate de oameni liberi.
Acolo. Pe deal.
Cavalerii sunt demoni.
Acolo este poarta spre iad.
Raewald.
Flancul stâng.
- Mergi cu el. - La o parte.
Scuturile sus.
Trageți.
Viața mea trebuia luată.
Nu asta.
Niciodată asta.
Cavalerii mei viteji, v-am dezamăgit.
Nici nu v-am scos de pe această insulă
și nici nu v-am împărtășit soarta.
Timp de 200 de ani, cavalerii au luptat și au murit pentru un pământ străin.
Dar în acea zi la Badon Hill,
toți care au luptat ne-au pus viețile în slujba unei cauze mărețe.
Libertatea.
Arthur. Guinevere.
Popoarele noastre sunt una.
Așa cum sunteți voi.
Acum chiar că trebuie să mă însor cu maică-ta.
Cine spune că trebuie ?
Regele Arthur.
Trăiască Arthur.
Fie ca fiecare bărbat, femeie, copil să fie martor
că din această zi toți britanicii vor fi uniți într-o cauză comună.
Cât despre cavalerii care și-au jertfit viața,
moartea lor nu este prilej de jale sau tristețe.
Fiindcă ei vor trăi veșnic,
numele și faptele lor vor trece din tată în fiu, din mamă în fiică,
în legendele despre regele Arthur și cavalerii săi.